JEG, CLAUDIUS
1. Et streif av mord
Jeg, Tiberius Claudius Drusus Nero Germanicus...
Og så videre, som en gang var, og det for ikke så lenge siden, -
- bedre kjent for venner og slekt som idioten Claudius -
- eller tåpen Claudius, eller stammeren Claudius, -
- er nå i ferd med å nedtegne den merkelige historien om mitt liv.
Er dere der?
Ja, dere er der. Jeg føler det. Jeg føler deres tilstedeværelse.
Jeg visste at dere ville komme straks jeg begynte å skrive.
Det var uunngåelig. Det ble forutsagt av sibyllen.
Spioner! Spioner overalt! De spionerer på meg.
Ved sengen, når jeg ber, på gaten...
Og på toalettet! Spioner...
Jeg skal nok lure dem! Hver eneste en.
Sibyllen forutsa det. Jeg rådspurte henne i Cumae for mange år siden.
Hun var vidgjeten. Hennes profetier var berømte over hele verden.
Hun tok ikke imot hvem som helst. Mot formodning tok hun imot meg.
Jeg var skrekkslagen.
"Å, sibylle, "sa jeg. "Jeg har kommet -
- for å spørre om Romas skjebne og min egen."
"Hør på meg, Clau-Clau-Claudius, " sa hun og hermet stammingen min.
"Apollo taler til deg gjennom meg. Hør nøye etter."
Hva jamrer under punisk bann der mammon kveler all forstand
Før hun blir frisk på dødens rand
Om ti år, femti dager og tre skal Clau-Clau-Claudius få se
En gave til alle han får ikke fred
Men når han er stum og ikke mer her
om nittenhundre år så nær
Clau-Clau-Claudius skal snakke uten besvær
Ja. Slik er betydningen.
Om nittenhundre år fra nå kommer de til å høre meg...
Men ikke før.
Nei...
En kasse, jeg trenger en kasse!
Jeg legger alt i den. Min fortelling, slektshistorien.
Og om slutten på republikken. Ja...
Jeg forsegler den og graver ned den der ingen finner den.
Nei, ingen!
Ikke på nittenhundre år eller mer. Da dukker den opp. Uventet.
Da leser folk den, innser sannheten. Min stemme, som sibyllen sa -
- ifølge hennes profeti, for dem. Ikke for disse narrene i Roma.
Men for dem der ute, i en fjern ettertid.
For dere. Alt vil ligge i denne. Forseglet.
Dere kommer til å finne den. Det lover jeg.
Jeg, Claudius, skal nå nedtegne den merkelige historien om mitt liv, -
- om min slekt, om min bestemor Livia, om Augustus Cæsar, -
- om Marcus Agrippa... Og ja...! Om hans hat mot Marcellus.
Utmerket! Utmerket! Thallus!
Ta godt vare på dem. De var glimrende.
By dem på den fineste maten. Ikke rester.
De får spise bedre enn kjøkkenpikene, Cæsar.
Så langt trenger vi ikke å gå. Bedre enn oss holder lenge!
Du forstår, Marcus. Jeg spiser helst sparsomt.
Rom fråtser for mye. Særlig ved fester.
Men nå er det en spesiell anledning. Jeg vil gjøre et unntak, og...
Jeg har en overraskelse til deg. To stykker, faktisk.
Thallus!
-Ja, Cæsar? -Bær inn kaken.
-Men... -Jeg vil at familien skal se den!
Vet du hva annet jeg har? Aristarchus fra Aten er her i Roma.
Å, Marcus... Han er visstnok vår tids største taler!
Jeg bad ham forberede en tale til sjuårsdagen for slaget ved Actium.
-Å, nei.. ! -Hva? Er det for kjedelig for deg?
-Vi hadde en i fjor. -Det var i fjor. En kjedelig taler.
Denne fyren skal være praktfull.
"I dag for 7 år siden sank Antonius og hans håp på Actiums havn..."
-De unge er sine fedres krigsarr. -Krigsarr?
Mange bra menn døde i det slaget. Mange fikk arr. Ikke spøk med det.
-Han erter bare. -Nei da. Betydningen overdrives.
-Ikke protester, Marcellus. Marcus... -Nei! La oss høre det unge geniet!
-Nå? - Se! Her kommer kaken!
- Får vi en hver? - Men Julia, da!
-Kjenner du det igjen, Marcus? -Ja, skipet mitt.
-Som du gjorde til hovedkvarter. -Et utrolig skip.
Der er vel du, Marcus... Det kandiserte kirsebæret i stevnen.
Marcellus! Dette har stor betydning for oss.
-Tar vi ikke oss selv for alvorlig? -Ikke alvorlig nok!
-Livia, en deilig kake, ikke sant? -Deilig.
Hva mener du? Liker du den ikke?
Før nå inn grekeren. Må han vente lenger, trenger han barbering.
Fyren har faktisk skjegg!
-Thallus, før inn grekeren. - La kaken stå.
Bær ut kaken.
Marcus, det sies at han skriver "prosahymner". Hva betyr det?
Nyoppfunnet. Grekerne finner opp noe stadig. Hvorfor er de så begavede?
Hvis de er så begavede, hvorfor er de da vår provins, og ikke vi deres?
-Aristarchus, velkommen! -Hill deg, Cæsar.
Jeg håper ikke ventetiden har vært for lang. Kom, vi er klare.
La oss høre nå!
Gjerne, hvis Cæsar vil la det bli hørt!
Naturligvis. Beklager. Thallus!
-Cæsar ber om stillhet! -For en stemme! Skal vi bytte plass?
Kun romere har råd til tjenere med slik stemme. Er den skolert?
-Jeg var skuespiller. -Det forklarer alt. Har du et hvileår?
Jeg har forlatt yrket. I Roma er alle skuespillere. Det er lite å gjøre.
-Først ansettes slekt og venner, ja. -Teateret er ikke hva det var.
Nei, og én ting til: Det har det heller aldri vært.
Vi ser helst at Thallus diskuterer private problemer på fritiden.
l dag skal det drikkes og danses!
La oss konkurrere med Mars' prester med dåd som pryder guders leie.
For sju sommere siden seilte den ville Kleopatra, i sin drøm-
-om Deres skjønne keiserdømmes ruin, sine forhåpninger inn i Actiums havn.
Der, med den edle Antonius, spyttet hun forbannelse over Cæsars skip-
-og ropte: "Synk, Roma, og alle dets lakeier!"
"Egypt skal ikke bli erobret!"
Men ord dreper ikke. Og forbannelser senker ingen skip.
Før vinden snudde og hun gjenvant pusten, tok den mektige Agrippa...
Marcus Vipsania Agrippa, gammel venn og hærfører for Augustus, -
- Roms utrolige keiser. Enda mer utrolig var hans andre kone Livia.
Augustus styrte verden, men Livia styrte Augustus.
Octavia, Augustus' søster og Marcellus' mor.
Ved siden av ham, hans kone Julia, Augustus'eneste datter.
Augustus foretrakk nå Marcellus fremfor Agrippa.
Dette forsto Agrippa.
Og Antonius, den en gang stolte Antonius,-
-for ikke å komme sist, jagde henne til himmelens porter!
Romere, husk dem! Deres skjebnessvangre død-
-skjenker deres liv i dag en levende legende.
Deres navn, og deres-
-står i historien, sammenflettet for alltid.
Storartet!
For en gave dere grekere har.
-Men slaget foregikk ikke slik. -Ikke det?
-Nei, på ingen måte. -Å...
Men du beskrev det poetisk. Jeg forstår, "poetisk frihet".
Jeg skriver selv dikt. Får jeg vise deg dem når det passer?
-Det ville vært en ære. -En amatørs verk, men ikke verst...
Thallus har funnet en plass til deg. Vi snakkes siden.
Vakkert, hva?
-Han kan ikke stort om sjøslag... -Det var ikke stort til slag, da.
-Hva? -En vindrukken elsker-
-og hans egyptiske hore. Jeg kunne gjort det bedre selv.
Nå nå, Marcellus!
-Lure folket, ja, men ikke oss selv! -Du kan mye om det?
Jeg har studert slaget. Jeg er lite imponert.
Du omtaler det som en berømt seier. Utfallet var gitt!
-Nå kan vi vel se på... -Nei, vent litt!
Skal jeg lære krigskunst av unger som knapt har lært å pisse på potte!
Når du selv har deltatt, og ikke bare lest...kan vi snakkes igjen!
-Beklager. -Marcus, det er tidlig.
Det virker sent. For sent. Kanskje fordi jeg er gammel!
Thallus!
Få dem vekk!
Marcus..?
Marcus!
Bestemor Livia... Hennes hjerne alltid tankefull, alltid intrigant.
Og jeg, Claudius? Hvor befinner jeg meg, spør dere.
Jeg er ennå ikke født. Men blir det snart.
Men tilbake til historien om Marcellus' og Agrippas rivalisering.
Ja?
-Cæsar spør etter Dem, frue. -Jeg kommer snart.
Straks, sa han. Han har Marcus Vipsanius Agrippa hos seg.
Best du blir med.
Men vent utenfor.
Jeg forstår ikke. Du vil forlate Roma, men vil ikke si hvorfor.
-Fordi du ikke trenger meg lenger! -Det avgjør jeg.
Gjør meg til guvernør over Syria. Jeg tar meg av kongen av Partia.
-Det er på tide. -Han vil forlate Roma...
-Hvorfor, Marcus? -Jeg trengs, som sagt, ikke lenger.
Det er ikke grunnen. Du er ikke ærlig mot meg!
Ikke ærlig? Nei, ikke si slikt til meg.
Har noen vært ærlig mot deg, er det Marcus Vipsanius Agrippa!
-Skyldes det Marcellus? -Hva har han med dette å gjøre?
Jeg vet ikke. Mulig du misliker at jeg valgte ham til magistrat.
Det har ingenting med Marcellus å gjøre.
Han er ung og dyktig. Enda en grunn til at jeg ikke trengs.
Marcus, vi er gamle venner med mange felles felttog bak oss.
Hvis Marcellus har forarget...
-Jeg er glad i gutten! -Det er vi alle.
Han har overmodige venner, men jeg har selv vært ung og hatt venner.
-Den beste vennen man kan ha... -Marcus.
Jeg vedgår det gjerne. Jeg skjuler ikke følelser.
-Du vet at jeg føler det samme. -Ellers var jeg vekk for lenge siden!
Derfor sier jeg deg at jeg ikke har noe imot Marcellus.
Ingenting.
Han er en begavet, ung mann.
Har du begunstiget ham i ung alder, er det bare naturlig.
Det var en lettelse å høre. Det har vært gnisninger.
Ikke mellom deg og ham! Men mellom hans tilhengere og dine.
Tilhengere? Hvem har det? Muligens han. Slikt merker ikke jeg.
Men skulle jeg ha tilhengere? Hvor? Vis meg dem. Ser De noen, frue?
Ikke tilhengere, men folk vil gjerne danne fraksjoner.
-Da vokser agg som villasparges! -Det fins ikke noe agg!
Da er jeg beroliget. Hvis du føler at du må forlate Roma...
Ikke at jeg må... Men jeg er til større nytte i Østen.
-Men hvis du trenger meg her... -Nei, nei... Du har sikkert rett.
Det pleier du å ha, med dine sunne instinkter.
Når drar du?
Om noen dager.
Da skal hele Roma og Ostia ta farvel!
-For senatet og romerne, hva? -For senatet og romerne!
Farvel, gamle venn!
Farvel.
-Fordømt! Hva tror han at han er? -Det vet vi godt. Din etterfølger.
Han er for gammel! Jeg må lære opp en yngre.
Vi kan ikke unnvære Marcus Agrippa.
-Kall ham tilbake om 4-5 måneder. -Nei.
Heller når han ikke trengs enn å måtte ydmyke deg når han trengs.
Nei! Jeg vet hva jeg gjør!
Min sønn venter utenfor for å ta avskjed med deg. Tar du imot?
Selvsagt.
Tiberius! Du slutter deg til troppene i Germania?
Du gjør sikkert nytte der. Vi trenger gode generaler.
Keiserdømmet holder ikke uten dem! Hold meg underrettet.
Jeg vil ha nytt fra alle kanter. Det underbygger mine beslutninger.
Og nå har jeg ting å ta meg av... Mange ting.
Måtte lykken stå deg bi. Og alle musene.
-Jeg kunne spart meg bryet. -Du vil så gjerne spare deg bry!
-Tok det på? Et farvel? -Han liker meg ikke.
Alle kan ikke være elskelige, men alle kan anstrenge seg!
Jeg kan ikke endre min natur.
Og vil det neppe, antar jeg. Du har høye tanker om deg selv.
-Du burde ha favorisert min bror. -Det ville jeg gjort for lenge siden-
-hadde han ikke delt din fars tåpelige håp om republikkens gjeninnføring.
Dessuten fikk jeg varsler ved din fødsel. Meget gunstige.
-Ikke historien om høna nå igjen! -Hånle, du.
Jeg tegnet dyrekretsen på hønsehus- gulvet, og en høne inntok ditt tegn.
Jeg varmet egget i hendene mine, og det ble klekket. En hanekylling.
Allerede med staselig kam på hodet!
Du har liten tålmodighet. Du vil ha alt med en gang.
For 20 år siden styrte Augustus med Marcus Antonius. Det var uholdbart.
Snart skulle én bli konge.
Jeg skilte meg fra din far, giftet meg med Augustus...og ventet!
Hvor var jeg i dag hvis jeg ville hatt alt straks? Og hvor var du?
Hvor er jeg nå? Tross all din tålmodighet og hønseprofetier.
Du er min sønn! Jeg er Augustus' kone. Der er du i dag!
I lengden er det bedre enn å være Marcellus eller Marcus Agrippa.
Nå får du kysse meg og gå.
Husk mine hønseprofetier og ha tålmodighet.
Briljer ved Rhinen. Din bror stråler i lllyria. Kom ikke i bakleksa.
-Har jeg noen gang gjort det? -Nei.
l mindre fantasifulle ferdigheter kan man stole på deg.
Min bestemor vendte tankene stadig mer mot å få fjernet Marcellus.
-Hvem vever du til? -Onkel.
-Han har tøy til en hel hær. -Han liker tøyene mine.
Ikke sant, mor? Jeg vever stramt, sa han.
Vev til oss andre. Flere enn Augustus går med klær.
-Antonia! Kom hit. -Jeg kommer, onkel.
Se på denne lille skapningen. Si meg hva det er.
Hun er svært vakker. Hun likner sin far. Han var svært vakker.
-For vakker. -Hyggelig hvis han er ens mann!
Det var ingen fornøyelse å være Marcus Antonius' kone.
God dag, mor.
Du ser dårlig ut. Er du bra? Frue...
Jeg sov dårlig i natt. Gatestøy. Kan vi ikke gjøre noe med det?
Vil du heller at folk skal ferdes på dagtid og blokkere gatene?
Det er for mye folk i Roma. De strømmer inn fra alle kanter.
-Syria, Gallia, Germania... -De er byens livsblod, Julia!
-De gjør Roma til det den er. -Støyende og ubeboelig!
Deilig å komme vekk herfra. Verre blir det under lekene...
Bare se! En slik skjønnhet.
-Fra ditt tre? -Naturligvis.
-Spis flere pærer, Livia. For huden. -Men du plukker jo alle!
Jeg skal få tak i flere fra landet. Marcellus, vi må snakke om lekene.
-Jeg vil gjøre noe nytt. -Det høres kjent ut.
Skal jeg feire utnevnelsen til magistrat, bør folk huske det.
Hvilke revolusjonerende nyskapninger får vi se? Sjiraffer, elefanter?
Jeg vil kle teatrene med teltduk og gobeliner-
-og forvandle torget til ett stort, mangefarget festtelt.
Så hadde jeg tenkt et slag mellom 50 germanere-
- og 50 svarte fra Marokko. -Ja, og hvem betaler alt?
-Jeg, delvis. Men også du. -Som jeg trodde!
Kan du tenke deg 20 germanere mot 20 svarte?
Han skjemmer ham bort.
Det er vanskelig å la være. Han har et vinnende vesen.
Ja, folk blir helt fra seg for å gjøre ham tjenester.
Jeg må inn. Det er for varmt.
-Kom, Antonia. Du bør hvile en stund. -Jeg kommer, mor.
Det var visst motstand i senatet mot utnevnelsen av Marcellus.
Bagatellmessig. Bare noen venner av Agrippa.
De vil minne din far på at Roma ikke har noen konger.
Hvordan holder han ut senatsfarsen?
Han overholder formene. Det er viktig. Romerne tror de styrer seg selv.
De eldre, muligens. Men for oss er det likegyldig.
-Du skulle høre Marcellus' venner! -Han er svært populær, hva?
-Ja. -Hos deg også?
-Hvorfor spør du? -Dere har ingen barn ennå.
Du har ikke barn med min far, etter hele 20 års ekteskap.
Sant nok. Men...
-Jeg er svært lykkelig med din far. -Som jeg med Marcellus.
Det gleder meg. Ingenting kan erstatte et lykkelig ekteskap.
Selv om... Det er ikke mange slike nå for tiden.
Jeg har alltid ment at Tiberius var heldig som fikk Vipsania.
Ja, de er svært forelsket.
Da jeg giftet meg med din far, var du og Tiberius småbarn.
-Dere lekte sammen, husker du? -Å, ja!
Da dere vokste opp, så dere ut til å være svært glad i hverandre.
-En gang håpet jeg at... -Ja, jeg tilba ham.
Så tåpelig man er som barn...
Jeg vil vente til Marcellus kommer.
Du skal vel ikke lese bønneskrifter under forestillingen?
Hvorfor sitte uvirksom mens vi venter?
Det ser ille ut! Grandonkel Julius gjorde slikt. Folket mislikte det!
Vent til du få se hva Marcellus har fått tak i. Et neshorn!
-Hva er det? -Et merkelig dyr med horn på nesen.
Som Scipios kone. Han kunne brukt henne.
Marcellus! Vi har ventet på deg. Julia. Octavia.
Jeg sa at han var populær!
Ja.
La lekene begynne!
Alt bra?
-Jeg har hodepine. -Så synd!
-Lekene er praktfulle. Kom tilbake. -Nei.
-Marcellus gjør stor suksess. -Ja. Jeg har sett det.
Ja... Da går jeg tilbake til lekene.
Du engster deg ikke for min avreise? Marcellus tar seg av mine plikter her.
-Hvor lenge blir du borte? -4-5 måneder.
Jeg har ikke besøkt de østlige provinsene på årevis. Det er på tide.
-Treffer du Agrippa? -Han kom aldri lenger enn Lesbos.
Han sendte sin nestkommanderende for å styre Syria. For en frekkhet!
Jeg klarer meg uten ham. Det ser han. Han får klare seg selv.
Jeg trenger ham ikke.
Er det sikkert at alt er bra med deg?
Da vender jeg tilbake til lekene.
Ja?
-Noen brev fra keiseren? -Nei, men et til Marcellus.
Gi ham det og be ham komme hit. Jeg vil diskutere manntallslistene.
Han har fått brevet alt. Men han ligger til sengs og tar ikke imot.
-Hvordan har han det? -Bare en mageforkjølelse.
Så synd at hans kone og mor dro...
Ja?
-Fru Livia, herre. -Be henne komme inn.
Jeg kan ikke ligge hele dagen. Jeg har for mye å gjøre.
Står De opp nå, må De ligge hele morgendagen!
Klokt sagt, Musa!
Marcellus!
Det er bare en mageforkjølelse. Jeg har jobbet tross verre plager.
Har du spist?
Han beholder ingenting. Det er helt naturlig.
Naturlig hvis han ikke tåler maten. Jeg pleiet Augustus i sommer.
-Han spiste alt jeg lagde. Alt. -Jeg er frisk i morgen.
Sommerforkjølelser kan være farlige. Augustus tok nesten sin død av en.
-Man ekspederer ikke meg så lett. -Jeg kunne aldri tilgitt meg hvis...
Hva kan skje meg? Utenkelig. Min mor og Julia ville...
Nettopp! Hvordan kunne jeg se dem i øynene hvis noe skjedde deg?
Så, så...
Jeg flytter inn på naborommet og lager all maten din selv.
Små godsaker som en dårlig appetitt kan fristes med.
Det er bare en forkjølelse. Musa forsikrer...
Glem Musas ord. Han kurerte ikke Augustus. Min pleie gjorde det.
-Og deg skal jeg også pleie. -Men...
-Nei, ikke protester. -Ikke noe bry...
Jeg insisterer.
-Det er snilt av deg. -Det dreier seg ikke om snillhet.
Det er Musa, frue. Han er verre. Mye verre.
Ja, jeg kommer straks.
Vi burde varsle hans kone og moren. De bør være her.
Nei. Du overdriver. Det må bli verre før det blir bedre.
Men han klarer ikke å holde på maten!
Ja, det er urovekkende.
Han kaster opp grønt slim. Jeg har aldri sett noe liknende.
-Grønt, sier du? -Ja! Har De sett slikt før?
Nei... Nei, grønt har jeg aldri sett.
-Det er kanskje et godt tegn. -Tilgi meg, frue.
Du har tatt av.
Til din fordel. Militærlivet gjør deg godt.
Har jeg klaget? Jeg er like gjerne i leiren ved Rhinen som her.
Augustus er igjen i de greske provinsene...
-Og Marcellus... -Hvordan har han det?
-Jeg tror han kan dø. -Har Augustus blitt varslet?
Naturligvis. Så snart det så alvorlig ut.
-Når ble han syk? -For en måned siden. Musa kalte det-
-en sommerforkjølelse. Jeg forsto alvoret og pleide ham selv.
Hans mor og kone var bortreist. Jeg har våket dag og natt.
Jeg lager selv all maten og passer på at han spiser den.
Bryr du deg om han lever eller dør?
Jeg bryr meg meget om han lever eller dør.
-Er Julia og moren varslet? -Ja, de er hos ham nå.
Julia er naturligvis hysterisk, og moren ber ustanselig.
-Vi får håpe hun blir bønnhørt. -Ja. Og at jeg blir bønnhørt.
Si meg...
-Hva syns du om Julia? -Ingenting. Hvordan det?
Ingen kan anklage deg for å være svikefull. Hun setter deg høyt.
-Hva skal det bety? -Hun har alltid likt deg.
Mor, jeg er lykkelig gift. Julia interesserer meg ikke.
Om hun så henger naken over sengen min!
Ber jeg henne, gjør hun nok det!
Du glemmer én ting. Hun er gift med Marcellus. Han er ikke død ennå!
Når jeg begynner å glemme, tenn da mitt likbål, med meg på!
Død eller levende!
Ikke be meg skille meg fra Vipsania. Jeg nekter!
For en elsker vi har her! Har du med deg en bunke dikt hjem?
Hån, du! Vipsania er det eneste som betyr noe for meg.
-Betyr ikke en sønns mor noe? -Jo, det gjør du.
Men også hun. Ikke be meg skyve henne vekk.
Jeg kan be om mer enn som så før jeg er ferdig.
Hvor kommer vi med dette? Bortsett fra Marcellus, har vi Agrippa.
-Augustus vil ha dem fremfor meg. - Nei! Nei!
Ved alle guder!
-Hva er det? - Nei! Nei!
Nå står visst bare Agrippa igjen.
-Han er død! Han er død! -Julia...
Julia, da!
Behersk deg!
-Slik oppfører ikke en romerinne seg. -Men han er død!
Han skrek høyt, snudde seg og falt ut av sengen. Han er død!
Vær stille.
Tiberius, ta deg av Julia. Vi må sende bud til Augustus.
Tiberius! Ta deg av Julia, sa jeg!
Jeg gjorde alt i min makt. Alt...
Jeg gjorde alt i min makt. Akkurat som for Augustus. Til ingen nytte.
Er han død? Er du sikker på det?
Min sønn er død. Vær sikker på det.
Stakkars Augustus blir knust.
-Det må ha vært matforgiftning! -Hva mener du?
Sommeren har vært så varm. Slikt skjer.
Naturligvis. Det har vært mye av den slags.
Jeg trodde det var en forkjølelse. Jeg tok feil. Feil!
Det må ha vært noe han spiste...
-Det blir naturligvis en undersøkelse? -Nei, vi vet hva han døde av.
-Gjør vi det? -Matforgiftning!
-Du sa det selv! -Ja.
-Men jeg kan ikke sverge på det. -Nei.
Men det kan jeg.
Tiberius, før Julia til hennes rom og trøst henne.
Bli hos henne en stund.
Jeg meddeler din kone hvorfor du blir forsinket.
Min kjære Augustus. En svært ulykkelig-
-og tragisk hendelse har inntruffet.
Din adoptivsønn Marcellus har dødd uventet etter kort tids sykeleie.
Ingen vet sikkert årsaken, men vi har mistanke om matforgiftning.
Jeg tror det er den mest sannsynlige årsaken.
Roma raste. Marcellus' mistenkelige død førte til nye krav -
- om gjeninnføring av republikken. Det siste min bestemor ønsket...
De herjer i gatene, knuser statuer, plyndrer butikker.
-Byvekterne tar seg av det. -Duger ikke! Sett inn slottsvakten!
-Jeg svarer ikke for følgene! -Feiging! Skal vi myrdes i sengene?
-Snakk med dem. -Er du gal?
Nei! Og ikke frykter jeg pøbelen heller!
Vik!
Hva ønsker dere?
Republikk?
Vil dere ha borgerkrig igjen?
Vil dere ha avskum på gatene? Gallere og hunnere på døren?
Dere roper på månen! Gå hjem med dere!
Pakk og pøbel! Kaller dere dere romere?
Vent til min mann kommer hjem!
Hvis du for én gangs skyld oppførte deg som en normal kvinne!
Normal kvinne er bare den som har normale menn rundt seg!
Få Agrippa til Roma. Bare han snakker deres "språk".
Hva Augustus enn sier, så slutt fred og få Agrippa hit. For enhver pris!
Jeg skriver straks.
Send ut slottsvakten imens!
Marcus!
-Det har gått altfor lenge. -Det var ikke mitt ønske.
Skal bagateller ødelegge vennskap? Hvordan kan vi tillate slikt?
-Du kunne ha oppsøkt meg. -Forholdet mellom oss var uavklart.
Jeg ville oppsøkt deg... Et eneste ord, en antydning.
-Jeg kommer hvis jeg er velkommen. -Å, denne dumme stoltheten!
-Gikk turen bra? -Grov sjø. Jeg merket ingenting.
-Jeg tenkte på vår ungdom. -Smertelig å tenke på ungdommen.
-Vi har reist langt siden da. -Ikke alltid sammen.
-Du var alltid i mine tanker! -Det var ikke alltid merkbart.
Vær ærlig nå. Det var øyeblikk... Jeg husker det godt.
Da den unge mannen... Jeg er lei for at han døde.
Da han med vilje forulempet meg, uten den minste bebreidelse fra deg.
-Ikke ett ord fra min gamle venn! -Marcus. Han var som en sønn for meg.
Du som har barn, forstår. Kanskje dumt av meg å skjemme ham bort.
Det forekom meg bare å være spillopper, en vilter lek...
-Har vi ikke alle gjort slikt? -Kanskje.
Jeg er virkelig lei for at han døde. Han var likevel aldri min venn.
Sant nok.
Jeg trenger min gamle venn igjen.
Når Marcellus er vekk, trenger du Agrippa?
Tro meg. Jeg hadde allerede planlagt å oppsøke deg.
Skulle jeg passere Lesbos uten å besøke deg? Utenkelig.
Nei, Marcus. Jeg trenger deg hjemme i Roma.
Jeg vet ikke... om jeg orker det lenger.
-Det går dårlig der, hører jeg. -Bare litt bråk.
Det er ikke derfor jeg vil ha deg dit, men fordi du hører til der.
Min gamle venn skal være hos meg. Jeg trenger din sterke høyrearm.
Hva sier du?
Den er din!
Marcus...
Men...
Men?
La oss besegle vår allianse enda tettere enn før.
-Hvordan? -Intet er tettere enn slektsbånd.
Å bli i slekt ved blodsbånd og ekte- skap viser hva vi betyr for hverandre.
-Du tenker på dine barn. -Nei, på meg selv.
-Jeg trives ikke med min kone. -Det visste jeg ikke.
Vi har ikke delt seng på mange år. Nå snakker jeg litt for tidlig...
Anstendighet krever jo... Men Julia er ung og gifter seg snart igjen.
-Hvorfor ikke med meg? -Med deg?
Hvorfor ikke? Ikke si at jeg ikke er bra nok for familien!
Hvorfor ikke? Det er en avtale.
-Du blir min svigersønn. Tenkt på det? -Helt siden jeg fikk ditt brev.
-Hvorfor gikk du med på det? -Han ville det! Det var hans pris.
-Hans pris? -Hva kunne jeg si?
-Du kunne sagt nei. -Jeg så ingen grunn til det.
-Jeg forsto hvorfor han ville det. -Det kan alle!
-Hva ville du ha gjort? -Håndtert ham!
Jeg ville mint ham på at han er uten bakgrunn.
Hans krav tyder på manglende beskjedenhet.
-Da hadde du mistet ham! -Marcus Agrippa kan jeg håndtere!
-Raskt som villasparges! -Ikke bruk det latterlige uttrykket.
Hvorfor er du imot dette ekteskapet? Jeg ser ingen grunn til det.
Det gir ham mer enn han fortjener.
-Det er en annen grunn. Fortell. -Det er ingen annen grunn!
Bortsett fra...
Bortsett fra at... Du burde ha spurt Julia først.
Skal vi overse våre barns ønsker og selge dem på torget som slaver?
Mangler du følelser?
Men til slutt fikk hun det som hun ville.
Hun ventet i ni år, men hun fikk det som hun ville, den onde kvinnen.
Hva var det? Tarmgass?
Jeg lurer. De prøver å bli kvitt meg. De forgifter meg. Jeg vet det.
Jeg må skrive ned alt. Fort, før de gjør kål på meg.
Tiden er knapp...